Jornada del Muerto, New Mexico 16. juli 1945
Her kommer gjestene mine.
Takk, sersjant.
Professor Fraser? Max Hoffmann.
- Vi møttes... - I Oak Ridge i Tennessee, ja.
Jeg kjenner til arbeidet Deres. En glede å ha Dem her.
- Min kone Helen er min assistent. - Det gleder meg, Mrs. Fraser.
Kom, vi må gå inn. Prøven begynner snart.
Helen. Velkommen. Vi skal stå her.
- Gudskjelov at uværet ga seg. - Gud er nok ikke en del av dette.
- Er De religiøs, professor? - Ikke nå lenger.
- Hallo, Patrick. - Jeg har briller til dere her borte.
- Tenk å skulle få oppleve dette. - Hvor langt er vi fra tårnet?
9,14 kilometer. Så ikke vær bekymret.
- Jeg er ikke det. - Her.
Det har vært langt fram. Synd familien min ikke får se det.
- Døde de under krigen? - I Treblinka.
Kanskje dette setter en stopper for all krig.
Vi får håpe det. For oss alle.
Fader vår, du som er i himmelen...
Har du tenkt på hva som vil skje om den ikke fungerer?
Hvis den ikke fungerer, bør vi kanskje glede oss over det.
14, 1 3, 12, 1 1...
10, 9, 8, 7...
6, 5, 4, 3, 2, 1.
Det var det! Bevare meg vel! Det gikk!
Den fungerte...
Ett år senere Sovjetunionens ambassade i London
- God kveld. - God kveld, Mr. Gorin.
Norske tekster: Mari Andresen
Han er her.
- Mr. Foyle? - Ja?
- De kjenner meg vel ikke igjen? - Jo da.
- Konstabel Shaw. - Nettopp. Står til, Frank?
- Jeg sviktet Dem jo i 1940. - Du vervet deg, det er en god grunn.
- Nettopp tilbake? - Ja, fra Singapore via Suez.
- Utrolig å være hjemme. - Tok det så lang tid?
Satt som krigsfange på Java. Fikk malaria attpåtil. Og De, da?
- Jeg har vært utenlands... - Gå til immigrasjonskontrollen!
- Skal du til Hastings? - Nei, familien bor i London nå.
Det er seks år siden jeg dro. Guttungen var ti.
Nå er han voksen. Lurer på hvordan kona kommer til å ta det.
- Hun blir glad. - Tror De det?
Man hører jo så mangt. Alt er annerledes nå.
Mr. Foyle?
- Ja. - Kunne De bli med meg?
- Og hvem er De? - Arthur Valentine.
- Fra sikkerhetstjenesten. - Det var da leit.
- Spar Dem for slikt. Kommer De? - Tør jeg spørre hvorfor?
- Ordre fra høyere hold. - Jeg har en lang båtreise bak meg.
- Nå skal jeg hjem. - Jeg spør pent.
Lykke til, Frank. Du får jobben tilbake. Du var dyktig, husker jeg.
- Hvordan var USA-turen? - Det vet De nok.
Det ble rabalder. Ambassadøren vår ble innkalt, FBI er i harnisk.
- De vil ha Dem tilbake. - Hyggelig å være etterspurt.
- Visste De at senator Paige er død? - Nei, det visste jeg ikke.
- Han begikk selvmord. - Det var beklagelig.
- Å? De har jaget ham i et halvt år. - Så De er her for å pågripe meg?
Jeg ville helst sluppet å være her i det hele tatt.
- Mr. Foyle. - Det var en overraskelse.
Spesialenheten er lagt ned. Jeg er i MI5 nå.
Gratulerer.
Godt å se Dem igjen. Jeg skal fatte meg i korthet, De er sikkert sliten.
Det er oppstått en situasjon der vi trenger Deres hjelp.
- At krigen er slutt, mener De? - Hadde den bare vært det.
- Det er en ny krig nå, en ny fiende. - Sovjetunionen.
"Den kalde krigen" som Orwell så treffende kaller den.
Det kan så være, men hva har dette med meg å gjøre?
Har De mer bagasje? Vi tar Dem med til London.
Jeg drar ingen steder før jeg får vite mer om situasjonen.
- Det får De snart vite. - Og til London skal jeg ikke.
I så fall må vi sette Dem på en båt tilbake til USA.
MI5-sikkerhetstjenesten London
Denne veien.
Mr. Foyle. Stig på!
- William Chambers. - God dag.
De kan sette Dem her.
- En kopp te? - Nei takk.
Jeg skal gå rett på sak.
Vi lever i en ny tid, Mr. Foyle. Med nye farer.
Atombomben.
Rart å tenke på at et så lite våpen kan utradere mesteparten av Sør-England.
Stalin vil ha fatt i en, og en ny krig vil passe ham bra.
Saken er at han har mange sympatisører, medløpere.
Spioner.
For tre uker siden hoppet en russisk krypteringsoperatør, Aleksej Gorin, av.
Han stjal dokumenter som tyder på at det fins en sovjetisk spionring.
- "Allianseringen". - Den var ny og helt ukjent for oss.
- Så det er bekymringsfullt. - Men hva har dette med meg å gjøre?
Fins denne spionringen, truer den rikets sikkerhet.
Jeg er ikke overbevist. Jeg tror Gorin prøver å selge oss katta i sekken.
Desinformasjon som vi skal kaste bort tid og ressurser på.
Det vi trenger, er politimetoder.
Kriminalteknikk som kan avdekke hva som er sant.
Det besvarer ikke spørsmålet. De har utallige andre å ta av, så hvorfor meg?
Det viser seg at det er forbindelser til Dem her. Vis ham lysbildene.
Professor Michael Fraser. Høyt ansett fysiker.
Han er med i Tube Alloys-prosjektet. Navnet sier ingenting.
De har ansvaret for samordning og fremdrift i atomforskningen.
Marc Vlessing, nederlender bosatt i London. Han jobber for russerne.
Ifølge papirene Gorin tok, har han hatt tre møter-
- med en forsker med kodenavn Jenny.
Fraser er frimerkesamler, og "Opp-ned Jenny" er svært verdifullt.
Jeg kjenner ingen av dem.
Frasers kone Helen var hans assistent til hun ble syk.
Da ansatte han en sekretær. Dette er bilder vi også fikk av Gorin.
Samantha Wainwright, tidligere Samantha Stewart.
Da vi foretok en bakgrunnssjekk, fant vi ut at hun har vært Deres sjåfør.
- Hva er det De egentlig antyder? - Jeg er redd De ser beviset der.
- Hvor ble det tatt? - Utenfor Old Vic for en måned siden.
- Tsjekhov. "Kirsebærhaven". - Var hun kommunistvennlig?
Ikke som jeg så.
Hun og mannen bodde tre måneder i et kommunistkollektiv i Sevenoaks-
- før de flyttet nærmere London. Hun har hatt god tid til å endre syn.
Motivet er uvesentlig. Lekker hun atomhemmeligheter, er hun forræder.
Og De vet godt hva straffen er for det.
Så De bør nok ta en titt på dette. Finne ut hva som skjer.
Det er jo best å unngå ubehageligheter.
Hva sier De?
- Bedre i dag, Mrs. Fraser? - Mye bedre, takk.
Kom inn.
Jeg går nå, professor Fraser.
De sa jeg kunne gå tidlig i dag. Her er universitetstalen Deres.
Og De må gi et svar angående middagen i vitenskapsforeningen.
Jeg tror jeg sier nei. Jeg har for mye å gjøre.
- Var det noe mer? - Nei takk. Vi ses i morgen.
- Hallo! Hvordan har du hatt det i dag? - Ikke så verst.
Men innkjøpene gikk dårlig. Verken laks, toalettpapir eller maltpulver.
- Og ikke en eneste frukt. - Men du fikk eggepulver og brød?
De veier stadig mindre. Så utblandet med kritt at man kan skrive med det!
- Du fikk mer Spam. - Ikke klag nå.
- Nei, jeg er glad i Spam. - Bra, for stort annet er det ikke å få.
Iblant lurer jeg på om vi faktisk vant krigen.
- Jeg har en god nyhet. - Hva da?
Jeg er innstilt som kandidat til suppleringsvalget.
- Så flott, da! Når fikk du vite det? - I morges. Det kom like etter du gikk.
- Du blir parlamentsmedlem! - Jeg er én av fire innstilte.
- Muligheten for å bli valgt inn er liten. - Men det er jo flott likevel!
- Får du lønn? - Nei. Det er faktisk enda verre.
Du blir nok nødt til å hjelpe meg, for jeg må dekke reiseutgiftene selv.
Jeg støtter deg fullt og helt. Du kan betale tilbake når du vinner.
Hvis. Hva syns du om å bli kona til en parlamentariker?
- Fra Labour til og med! - Ja.
Da skal jeg kjøpe ny hatt!
- Vi kan ikke se bort fra det. - Å overrekke en konvolutt er ikke ulovlig.
Det spørs om hun vet hva den inneholder.
- Får jeg gi Dem et råd? - Har jeg noe valg?
Sir William vil svært gjerne ha Dem med i enheten.
Det er flere kvinner, amatører. Enhver nykommer er visst velkommen.
Men de færreste forstår hva vi gjør, og hvordan. De faller ofte utenfor.
- Og rådet er...? - Ikke kast Dem ut på dypt vann.
Nyt pensjonisttilværelsen. Det har De visst fortjent.
Kloke ord. Takk.
De heter Aleksej Gorin og arbeidet ved den sovjetiske ambassade i to år?
De er født i Smolensk og studerte ved det tekniske akademiet i Moskva?
Ja, sir. Det var der jeg ble rekruttert.
Av GRU. Den røde armés etterretningstjeneste.
- De snakker godt engelsk. - Det var en del av jobben.
- Hva gikk jobben ut på? - Jeg drev med kryptering.
Hva slags oppgaver hadde De her i London?
Sensitive dokumenter sendes mellom ambassaden og Moskva.
Arbeidet mitt var å kryptere og dekryptere dem. Forstår De?
"Allianseringen". Sier det Dem noe?
Den kjenner jeg ikke til.
Men De er klar over at sovjetiske spionringer opererer her i landet?
- Selvsagt. - Hvorfor hoppet De av?
Jeg begynte å mislike arbeidet. Britene er mine venner, allierte.
Vi sto sammen mot fascismen i krigen, og nå vil jeg leve i frihet i et demokrati.
Disse gjenstandene ble beslaglagt da De ble pågrepet? Stemmer det?
Det der er nøkler til rommet mitt i Kensington.
Vi har sjekket.
- Hvem er dette? - Jeljena.
Vi skulle gifte oss. Hun er i Smolensk.
Plager det Dem ikke at De aldri får se henne igjen?
Jeg vil bo i England!
Kjør ham tilbake.
Nå?
Jenta fins nok, og kanskje heter hun Jeljena, men i Smolensk er hun ikke.
- Hvordan vet De det? - Nålen er fra amerikansk Røde Kors.
- Han har møtt henne her. - Så det var derfor han hoppet av?
- Da er altså papirene han stjal, ekte. - Han kan være ekte selv om han løy.
Han stjal nok papirene, men om de er ekte, kan jeg ikke svare for.
Den tidligere assistenten Deres er ikke på trygg grunn ennå.
Kan du sette over en kjele til, Frank?
Takk, Frank.
Jeg må klype meg i armen når jeg ser deg. Jeg fatter ikke at du er her.
- Vil du bli kvitt meg? - Nei, du er hjemme nå, og her blir du.
- Det er ikke hjemme for meg. - Vi må klare oss med det foreløpig.
- Sover John ennå? - Ja. Han jobber seint.
- Hva slags jobb varer til tre om natta? - Jeg sa jo at han jobber i en bar.
Han er for ung for en sånn jobb. Og hva slags framtid er det?
- Han skulle aldri fått slutte på skolen. - Tror du jeg kunne hindret ham?
- Det har ikke vært lett med deg borte. - Jeg vet det. Men nå er jeg tilbake.
Men ikke tenk på John nå, hva skal du ta deg til? Begynner du i politiet igjen?
- Ja, det er det jeg kan. - Morn! Hva er det til frokost?
Middag, mener du! Og mora di er ikke her for å varte deg opp.
- Jeg har litt bacon. - Nei, glem det. Jeg går ut.
- John! - Ikke nå, far. Greit?
- Ikke snakk sånn til meg! - Hvordan skal jeg snakke, da?
Jeg har ikke sett deg på seks år, jeg kjenner deg ikke.
- Michael! - Max, har du lest den?
Los Alamos-analysen din er mesterlig.
Radioaktiv og ioniserende stråling. Det kunne gått mye verre.
Har De noe imot at jeg tar en tidlig lunsj i dag?
Nei, på ingen måte.
- Du har vel ikke vist den til noen? - Selvsagt ikke.
- Mr. Foyle! Hva gjør De her? - Jeg ville snakke med deg.
- Hvordan visste De at jeg var her? - Din mann sa det.
Hvordan var det i USA? Det har skjedd så mye siden De dro.
- Da kan du jo fortelle meg om det. - Ja.
Så du arbeider hos en fysiker?
Ja. Da vi mistet hotellet, bodde vi i Sevenoaks før vi flyttet til London.
Adam er politiker. Sa han at han skal bli MP?
- Nei. - Han håper på å bli partiets kandidat.
Jeg trengte en jobb, og professor Fraser er strålende.
Han fant opp elektroniske brannrør til bruk mot kamikazeflygere.
Det har noe med reflekterende bølger å gjøre. Han reddet visst mange liv.
Jeg forstår ikke alt, men det er viktig. Jeg gjør hva som helst for ham.
Hans kone hjalp ham før, men hun er blitt syk. Jeg ser en del til henne også.
- Hva syns du om London, da? - Vi har ikke råd til å gå ut så mye.
Det hender vi går i teatret eller ut og danser.
- En overgang fra Sevenoaks, da? - Sevenoaks var gørrkjedelig!
Er du ikke sulten?
Beklager. Nei. Men te hadde vært godt.
Der er De, Mrs. Wainwright!
- Dette er min tidligere sjef, Mr. Foyle. - Kriminalsjef Foyle?
Jeg har hørt masse om Dem. Var De ikke i USA?
- Jeg har nettopp kommet hjem. - Jeg var lenge der i fjor.
- Hva fører Dem til London? - Venner.
- Jeg er bare på gjennomreise. - Har De noe sted å bo, da?
- Jeg har fått rom, ja. - Hyggelig å treffe Dem.
Mrs. Wainwright, det er noen sider som må skrives om.
- Selvsagt. Beklager. - Nei, spis lunsjen Deres først.
Kantinemat duger ikke. Vil De komme på middag i kveld?
Jeg har fått tilsendt en skinke fra venner i USA.
- Så snilt. - Skal vi si klokken syv?
- Mange takk. - Fint!
Takk, Margaret.
- Foyle mener altså at Gorin er ekte. - I så fall er han det.
Du har høye tanker om ham. Hvorfor ville du ikke ha ham med?
Fordi han kjenner Frasers sekretær. Samantha Wainwright.
Er Gorin ekte, er"Allianseringen" det også. Det er helt ubegripelig.
Ingen spionring av et slikt omfang kan bestå uten at jeg vet om den.
Hvem dannet den, hvem leder den, hvordan startet den, hva gjør den?
Vi får håpe Mr. Foyle svarer til forventningene. Dette må ta slutt.
Behold resten.
- Thomasz? - Du er sein. Jeg trodde ikke du kom.
Jeg sa jo at jeg kom, og her er jeg.
- Vil du bli med inn? - Nei.
- Vær så god. - Takk.
- Er De frimerkesamler? - Jeg var det en gang.
Disse er da sjeldne? I hvert fall dette. Bildet er opp-ned.
- Det er min stolthet. Svært verdifullt. - Er det et amerikansk Curtiss-fly?
Godt observert. Curtiss JN-4.
- Og frimerket er... - "Opp-ned Jenny".
- Sir? - Skal vi gå inn?
Phyllis? Cocktailene.
- Min kone Helen. - Takk for invitasjonen, Mrs. Fraser.
- Si endelig Helen. - Dette er min kollega Max Hoffmann.
Vi møttes i New Mexico i fjor. En uforglemmelig dag.
Og det skyldtes ikke meg. Det var en minneverdig dag for oss begge.
Den dagen verden forandret seg. Da alt forandret seg.
- Michael... - Ja da.
Jeg kom hit i 1933, da Hitler ble rikskansler. Jeg ble selvsagt internert.
- Ja, han var jo kommunist. - Michael!
Det er sant!
I Tyskland på den tiden var man enten kommunist eller nazist.
- Men du tok med deg politikken. - Jeg holdt fast på min overbevisning.
- Er det slik ennå? - Ja.
Folk her har glemt at før amerikanerne kom, hadde britene bare én alliert.
Stalin! Og han er blitt et uhyre som dreper sitt eget folk.
Idealet er fremdeles å bygge en ny verden.
- Ved å slakte den gamle! - Hvor lenge blir De i London, Mr. Foyle?
- Bare noen få dager. - Hvorfor er De egentlig her?
Er det Sam De er urolig for, så tar vi godt vare på henne.
Hun er en flott pike. Vi er glad vi fant henne.
- Så du traff Mr. Foyle? - Ja.
Er det ikke litt rart at han dukker opp sånn?
Nettopp tilbake, og nå spiser han middag hos sjefen din.
- Det er vel ikke noe rart? - Ba du om fri, forresten?
- Når da? - Neste tirsdag. Kandidatvalget.
- Må jeg være der? - Absolutt. De vil møte konene.
Konene...
Er det sånn du ser på meg? Som et slags vedheng?
Tenk om jeg ikke lever opp til forventningene?
Hva mener du nå?
Jeg stemte ikke Labour sist. Kanskje jeg aldri gjør det.
De spør nok ikke. Men kanskje du skulle la være å nevne det?
Ha det, pappa.
- Går du? - Ja.
- Hvor jobber du egentlig? - Det er bare en bar.
Kan du ikke finne på noe bedre? Gjør som meg, gå inn i politiet.
- Du jobber ikke i politiet. - Snart gjør jeg det. John!
Det var ikke min skyld. Jeg ville ikke reise fra dere.
Jeg vet det, pappa. Jeg er glad for at du er hjemme igjen.
Men jeg lærte å ta ansvar for meg selv mens du var borte. Greit?
- Ja, kjære? - Phillip Blake.
- Var det alt? - Nesten, frue.
- Takk. Phyllis kunne da gjort det. - Ingen årsak.
Det var hyggelig å treffe Dem. Vi har blitt så godt kjent med Sam...
- Er alt i orden? - Ja.
Kunne De gi meg et glass vann?
- Vær så god. - Takk.
- Bedre nå? - Ja. Sam har sikkert sagt det.
Jeg er ikke så bra, det var derfor hun ble ansatt.
Ikke si noe til Michael om dette, er De snill.
Da kan du gå, Phyllis. Ikke glem professorens te i morgen.
Han skal kjøre til Oxford. To timer hver vei, da må han ha teen sin.
Da må jeg gå.
Takk og god natt.
Et flott par, hva?
Hun var også en ansett forsker. Skrev en avhandling om implosjonslinsen.
- Fermi refererte til den i et foredrag. - Hva jobber dere med for øyeblikket?
Vi har flere prosjekter gående.
Jeg glemte visst sigarettetuiet mitt. Finner De veien på egen hånd?
- Ja da. - Da sier jeg adjø.
Jeg måtte treffe deg. Politiet var hos meg og stilte spørsmål.
- Om deg? Om meg? - Jeg vet ikke.
- Jeg så dem, så jeg gikk ikke inn. - Politiet...
Vi går tilbake. Jeg blir med og sjekker at alt er greit. Hvis ikke får vi se.
- Hva syns du om gjesten i går? - Foyle? Han var da hyggelig.
Det syntes jeg også, men så skjedde det noe rart. Politiet kom på besøk.
- Til en venn av meg. De stilte spørsmål. - Om deg?
Jeg vet ikke.
Det kan ha vært et sammentreff, men jeg fant ut at jeg ville forhøre meg litt.
Mr. Foyle er slett ikke pensjonist. Han er i sikkerhetstjenesten. MI5.
- Hvordan vet du det? - Jeg spurte en kontakt.
- Mrs. Wainwright presenterte ham. - Det kan ha vært uforvarende.
- Hvorfor er de interessert i meg? - Jeg syntes bare du burde vite det.
Takk. Det gjorde du rett i.
Vær så god, mor. Bacon og toast. Kos deg.
- Så fin du er, Frank. - Jeg skal til intervju klokka ti.
- Når jeg får jobb, kan du slutte. - Jeg liker å jobbe.
- Ni timer i en butikk? - Sju pluss en halv times lunsjpause.
Og det er et varehus. Og vi sier vel ikke nei takk til fire pund i uka?
- Vi kommer ikke til å trenge dem. - Vi snakker om det når du får jobb.
Ruthie! Jeg vil bare at alt skal være som før.
Nå kommer jeg for seint. Jeg har lagd formiddagsmat. Ikke vekk John.
Var det godt?
- Da ses vi klokka tre. - Har du adressen?
Ja da. Hva skal du gjøre så lenge?
Lese meg opp. Sharp, Beatrice Webb, manifestet vårt og helseutredningen.
- Jeg foretrekker Agatha Christie. - Ikke fortell dem det.
"Om kujoner viker og forrædere ler, skal den røde fane vaie høyt her."
- Jeg elsker deg, vet du. - Og jeg elsker deg.
Ikke kom for seint!
Arnwell atomforskningsanlegg
Adgangskort, takk.
Takk, sir.
- Jeg har et møte i Oxford etterpå. - Alt i orden, jeg tar toget.
- God ettermiddag, karer. - Professor.
Jeg heter Shaw. Jeg har en avtale med stasjonssjef Cranborne.
- Du står ikke her. - Frank Shaw. Intervju klokka ti.
- Gjelder det kantina? - Nei, jeg er konstabel som deg.
Sett deg der, så skal jeg gi beskjed.
En Frank Shaw er her. Ja, sir. Naturligvis.
Alle dokumenter er merket vetsjnost. Det betyr evighet på russisk.
Russerne bruker kodenavn på agentene, selv internt.
Her har vi Trinity, Juniper og vår venn Jenny.
Som lover informasjon om implosjons- linsen, altså Helen Frasers spesialfelt.
Jeg tror ikke Fraser er involvert. Han er ikke kommunist, han er forsker.
Han har aldri vist interesse for politikk. Hva mener De?
Jeg mener at noen kodenavn og en ti-tolv brev ikke er så mye å gå på.
Pluss møtesteder, postkasser, passord.
Alt kan være en bevisst avsporing. Eneste håndfaste bevis er dette bildet.
- Hvorfor spør vi dem ikke direkte? - Nei!
Forhører vi Vlessing, får russerne vite hvor lite vi vet.
- Lar dere være, er dere like langt. - Dette handler ikke om lik i biblioteket.
Eller hva dere nå drev med i Hastings. Etterretning er en helt annen verden.
Ja. En verden dere har trukket meg inn i, for å få høre hva jeg mener:
Det eneste fornuftige er å snakke med Vlessing.
Gjør det!
Vi har mistet ham. Han sjekket inn på Randolph hotell i Oxford fredag kveld.
- Nå er han borte. - Så finn ham.
- Vi kan sjekke leiligheten. - Uten ransakingsordre?
- Vi trenger ikke det. - Jaså, er dere hevet over loven?
- Sir William, å pågripe ham... - Pågripelse, avhør, etterforskning.
Politimetoder, miss Pierce. Nøyaktig det vi trenger.
Vlessing? Vil du beholde livet, så gå nå.
- Hvem er dette? - Gå nå!
Det er her.
Kom igjen!
Skal vi gå inn?
- Sir. - Vlessing?
Det er ham! Etter ham! Vi avskjærer ham med bilen.
Han puster.
Avhør utsatt...
Ja vel.
Ja. Shaw? Sjefen tar imot deg nå. Kan du...?
Shaw, var det så?
Vær så god, sitt. Takk, Gerry.
- Hva gjelder det? - Jeg skrev til Dem, sir.
- Jeg vil gjerne tilbake i jobben. - Du var konstabel? I London-politiet?
Nei, i Hastings under kriminalsjef Foyle.
Helt ukjent for meg. Fremdeles i uniform, ser jeg.
- Jeg er nettopp demobilisert. - Det tok sin tid. Sersjant, altså?
- Ja, sir. - Og i Hastings var du konstabel.
- Det blir jo et solid nedrykk. - Jeg ser ikke slik på det.
Jeg er lut lei alle eksoffiserene som venter at vi skal føye dem-
- bare fordi de dro og lot oss i stikken. Ingen tenkte på hjemmefronten!
Det er problemet.
Jeg kan ikke hjelpe deg, Smith. Du er for seint ute.
- Shaw, sir. - Vi skiftet ut reservestyrken i fjor.
Skjønt vi var underbemannet en tid, er vi så godt som fulltallige nå.
Og for å være ærlig...
Jeg er usikker på om din erfaring fra Hastings kvalifiserer for en stilling her.
- Hvorfor drar du ikke tilbake dit? - Huset vårt ble bombet.
Det er dere ikke alene om.
Beklager. Ha en god dag.
Sir... Var det alt?
- Hva behager? - Jeg ventet i to timer!
Husk hvem du snakker med. Jeg har det travelt.
Alle har det travelt. Du bør være takknemlig for at jeg tok imot deg.
- Det er jeg, sir. Svært takknemlig. - Bra!
Beklager, Mrs. Wainwright. I min stilling har jeg ikke noe valg.
Det er latterlig! Mr. Foyle har ikke noe med de hemmelige tjenester å gjøre.
- Og uansett ville han sagt det til meg. - Nettopp. Kanskje han gjorde det.
- Du skal få en god attest. - Og to ukers lønn.
Det er nok best slik.
Ja vel. Takk, doktor.
- Hva skjedde? - Han prøvde å stikke og ble påkjørt.
Sir William kommer ikke til å like dette. Kan han snakke?
Han er jo bevisstløs.
- Kommer han til å overleve? - Det virker slik.
Synd!
- Unnskyld, bor det en Mr. Foyle her? - Et øyeblikk.
- Det gjør det. Hva gjør du her? - Hallo, sir.
Jeg har fått vite at De etterforsker professor Fraser.
At jeg var inngangsbilletten, og at jeg derfor står uten jobb. Er det sant?
Jeg har aldri sett ham før. Vlessing?
- Marc Vlessing. - Aldri hørt om ham.
- Og han jobber for russerne? - Visstnok.
Hvorfor viste du meg ikke dette hvis du hadde mistanke til meg?
Jeg hadde ikke mistanke til deg.
Men så fort jeg så deg, skjønte jeg at noe er i veien.
Du er ikke deg selv. Du skjuler noe.
Jeg trodde det hang sammen og mente det var best å trå varsomt.
- Jeg ser nå at det var galt. Beklager. - Ingenting å beklage.
Hva er det?
Det er ganske personlig, og jeg vil helst ikke...
- Er det noe jeg kan hjelpe med? - Ingen kan det.
Jeg har slitt litt. Det har skjedd noe som får meg til å tro -
- at det å stifte familie ikke er så enkelt som jeg forestilte meg.
- Hva sier Adam? - Jeg har ikke sagt noe ennå.
Jeg vil ikke det nå som han...
Så nå vet De at jeg ikke er spion.
Jeg jobber ikke for noen. Og dette er en forfalskning.
Men jeg var på Old Vic for to uker siden og så Shakespeare.
Men jeg hadde ingen konvolutt, og jeg traff ingen.
Og professor Fraser hjelper ikke russerne. Han hater dem.
Tenk at De brukte meg og tok fra meg jobben!
Det var ikke meningen. Jeg gikk inn i dette fordi jeg trodde du var ille ute.
Og selv om du er uskyldig og bildet er manipulert, har du blitt trukket inn.
- Det er vel verdt å finne ut hvorfor? - Ja.
Hvor begynner vi?
Det er nok uklokt å trekke deg enda mer inn i dette.
Det er urettferdig at jeg figurerer på et bilde og blir brukt uten mitt vitende!
Ja, De ville meg vel, men hadde De vært ærlig, kunne jeg hatt jobb ennå.
Det minste De kan gjøre, er å la meg få gjøre noe med situasjonen.
- Greit nok. - Så, når begynner vi?
- Hva er det? - Sikkerhetsbrudd på Arnwell!
- Filer? - Mye verre. Fra et skap i sektor fem.
190 mikrogram uran 233 er stjålet. Det ble oppdaget for en time siden.
Vlessing?
- Hvordan kommer vi inn? - Med nøkkel.
Hvor fikk De den fra?
- Jeg rappet den. - Er dette helt lovlig?
Overhodet ikke. Men sikkerhetstjenesten blåser i slikt.
- De skal vel ikke jobbe for dem? - Ikke hvis jeg kan unngå det.
- Hvilket nummer er det? - Det sa de ikke.
Kinkig.
- Unnskyld, vi ser etter Marc Vlessing. - Ham kjenner jeg ikke.
Nederlender, rødblondt hår, reiser mye.
Det er nok han i tredje. Nr. 6. Han er utlending.
- Hvor kommer dere fra? - Boligetaten.
Snek han i køen? Kast ham ut. Vi vil ikke ha utlendinger her.
Du er et naturtalent!
- Hva ser vi etter, sir? - Det vet jeg ikke før vi finner det.
Han bygger en Sopwith Camel.
Noe som knytter ham til Fraser eller Hoffmann, ville vært nyttig.
Hoffmann mistet familien under krigen. Nazistene drepte alle.
Jeg har aldri sett Vlessing sammen med noen av dem.
Han har to pass.
Nederlandsk og tysk.
Sir...
Legg fra deg våpenet! Stå stille!
- Utslag på begge. - Få dem ut fort!
- Begge er utsatt for stråling. - Kontaminert? Står de det over?
Jeg vet ikke. Det skjer ting vi ikke er herre over. Jeg advarte deg.
- Nei, jeg må gå! - Kle av dem, og vask Dem godt.
Dusjen er der nede. Bruk varmt vann og karbolvann.
De forstår visst ikke. Jeg har lovt å være et sted klokken tre.
Det er De som ikke forstår. De har vært utsatt for radioaktiv stråling.
De får ikke gå herfra før De gjør som jeg sier. Så må legen undersøke Dem.
- Ja? - Adam Wainwright.
Akkurat, kamerat! Bort her.
Hva gjorde De hos Vlessing? Og hvorfor var Mrs. Wainwright der?
Det hadde vært fint om hun kjøres til Vest-Peckham rådhus fortest mulig.
De kan da ikke stille krav nå.
Det er en anmodning. Hennes mann er på nominasjonsmøte.
- Hun må være til stede. - Hun kan gå. Sjekk at hun er klarert.
- Av hvem? - Legen.
Dere har vært utsatt for radioaktiv stråling.
Best å være på den sikre siden.
Nei, alle er enige om at vi vil ha det, spørsmålet er om vi har råd?
- Absolutt! - Har vi det?
- Nei, jeg tror ikke det. - Mr. Wainwright!
Harris i styret. Vi har møtt hverandre før.
Mr. Conway er også kandidat. Han er en av utrederne våre.
- Men han har ikke forklart meg stort. - Vi snakket om nye pensjonssatser.
- Har vi råd til dem? - Vi har ikke råd til å la være.
De kan stige gradvis over 20 år. Det er Mr. Griffiths forslag.
Den generasjonen har opplevd to kriger og økonomiske nedgangstider.
- Skylder vi dem ikke noe nå? - Godt sagt. Kommer De alene?
Er De ugift, Mr. Wainwright?
Min kone er på vei. Hun er forsinket.
Vær så god, De er snart på plass.
- Hvordan fant dere oss? - Vi ante ikke at dere var der.
Vi ble varslet av atomforskningsstasjonen i Arnwell.
- Et kvantum uran er stjålet. - Vlessing var i Oxford.
Ja, jeg burde fått med meg det. Arnwell er like ved Oxford.
Professor Fraser var på Arnwell med kollegaen Max Hoffmann.
- Vel, med Dem kan man aldri vite. - Hva mener De?
De vet at Fraser avskyr kommunismen og alt den står for.
Og at Mrs. Wainwright ikke var i teatret da De sa hun møtte Vlessing.
Bildet er forfalsket, det vet vi begge. Så det hadde vært fint-
- om De snart kunne forklare hva som egentlig foregår.
Mr. Wainwright?
- Vær så god. - Så Mrs. Wainwright rakk det ikke?
Det likner ikke henne å være sein.
Mange vil hevde at det er viktig at et fremtidig parlamentsmedlem-
- viser at familieverdier står høyt i kurs, men De er kanskje ikke enig?
Vest-Peckham er et usikkert mandat. En ung kone kan være et fortrinn.
Enig. Jeg er stolt av å ha Sam ved min side.
- Men det er jo nettopp det De ikke har. - Hun kommer nok snart.
Det er ingen vits i å vente på henne. Skal vi komme i gang?
Er det noe De vil tilføye?
Bare at jeg skal stå på for valgkretsen og partiet.
Det sier seg selv.
Beklager at jeg kommer for seint!
- Adam, kan du noensinne tilgi meg? - Mrs. Wainwright?
- Ja. - Hvor har du vært?
Det er en lang historie. Og jeg er redd jeg ikke har lov til å si det.
Jeg prøvde å hjelpe en politimann.
Kriminalsjef Foyle. Jeg jobbet for ham før.
Men han er ikke etterforsker mer.
Og jeg kan ikke si hva han gjorde der heller.
- Kan dere sette dere? - Takk.
- Har dere begynt? - Vi er nok ferdig.
Hva?
Jeg vet at jeg ikke ser ut, men dette er ikke mine klær.
Jeg vil bare si at min mann har min fulle støtte.
- Deler De hans syn? - Hva mener De?
- Hans politiske syn. - Å ja, absolutt.
Vel, ikke alle. For å si det som det er, stemte jeg på Churchill ved valget.
Han ledet oss gjennom krigen, og jeg syntes han fortjente en sjanse til.
Jeg vet ikke mye om politikk, men én ting vet jeg:
Adam blir en flott kandidat, for han er ærlig, tror fullt og fast på det han gjør, -
- og helt siden vi møttes, har han bare ønsket å hjelpe andre.
Den eneste feilen han har gjort, er vel å gifte seg med meg.
Velger dere ham, skal jeg verken svikte ham eller dere igjen.
Og han blir valgt inn fra Øst-Peckham.
- Vest. - Akkurat.
- Død? - Cyanidsprøyte.
- Russerne står åpenbart bak. - Var han ikke bevoktet?
De gikk fra ham. De kommer ikke tilbake.
Men noe har vi da lært. "Allianse- ringen" er farligere enn vi trodde.
- Den beskyttes for enhver pris. - Og isotopene fra Arnwell?
- Dem har vi funnet. Hos Vlessing. - Hvordan fikk han tak i dem?
- Vi kan ikke møtes på en stund. - Hvorfor ikke?
Det skjer ting jeg ikke kan si noe om. Det har ikke noe med deg å gjøre.
- Mr. Foyle... - God kveld.
Alt i orden, Thomasz. Så jeg hadde altså rett?
- De ble sendt for å spionere på oss? - Nei, ikke sendt.
Men dere ble sett sammen forleden, og for å finne ut hvorfor, ble De skygget.
Dette er Thomasz Debski.
Min sønn, den gang jeg hadde en, studerte i Warszawa. De var venner.
Thomasz kom til England og gikk inn i RAF. Han var med på 40 tokt.
Han var like modig som dem, men så en dag...
Jeg verken dømmer eller unnskylder ham...
Noe klikket, og han deserterte. Siden har han levd i et slags limbo.
Har verken ID eller rasjoneringskort. Han kan bli arrestert når som helst.
Jeg har prøvd å hjelpe ham med mat og penger-
- fordi han var en venn av min sønn.
Dette er min skyld. Jeg oppsøkte ham.
Det skulle jeg aldri gjort.
Hvordan gikk det?
- Hvem var han? - Hvem da?
- Ham du snakket med utenfor. - Har du drukket?
- Hvem var han? - Han heter Eric. Bor rett nedi gaten.
Han stikker innom for å hjelpe til. Med sikringer og sånt.
Hjalp han til mens jeg var krigsfange hos japsene også? Svar meg!
Ja, han kom innom. Han er en nabo. Hvis jeg trengte hjelp, stilte Eric opp.
- Var han militærnekter? - Nei, han ble såret.
- Han ble ufør. - Han så ikke mye ufør ut.
Hva snakker du om?
- John! - Han er på jobb.
Jeg vil snakke med ham. Jeg vil snakke med dere begge.
Hva er det?
Jeg kan ikke bli her lenger.
Hvem er denne mannen? Og hva gjør han i mitt hus?
Frank!
Hva er korteste vei til Strand?
Bli med meg, jeg skal den veien.
Fortell om "Allianseringen". Jeg vil vite hva som foregår.
Hei, du!
Hva slags sted er dette? Og hva er du?
- Det er en privat klubb. - Sønnen min, John, jobber her.
Du er en jævla soper! Har du rørt sønnen min?!
- Jeg kjenner ingen av dere! - Men jeg vet hva du er!
- De kan utskrives om noen dager. - Så fint.
For en lettelse. Som jeg gleder meg...
Politimennene som hjalp Dem i går, har også vært og snakket med meg.
Herregud. Så da vet De det.
- Hva da? - Om klubben.
- En herreklubb? - Det er en måte å si det på.
Han som overfalt meg...
Ja, jeg kjenner ham. Han er faktisk en skikkelig fyr.
Han trodde visst at jeg...
Jeg har ikke rørt sønnen hans. Det er ikke slik det er.
- Sikkert ikke. - Hvem andre vet det?
- På kontoret? - Ja.
Ingen.
Jeg ville være Dem dypt takknemlig om de ikke fikk vite noe.
- Nei, hvorfor skulle de det? - Takk.
Bare én ting til. Stoler De på sir William?
Miss Pierce gjør det ikke.
Oppfør deg pent.
- Frank? - Ruthie.
Jeg er veldig lei for det.
Kom, nå drar vi hjem.
De hørte om Vlessing?
- Han døde. - Men ikke på grunn av ulykken.
- Han ble forgiftet. - Ja, det var jo beleilig.
Hva?
Han var den eneste som var direkte knyttet til den såkalte "Allianseringen".
- Såkalte? - Den eksisterer jo ikke.
Hva får Dem til å tro det?
Alt vi har, er kodenavn, papirer og noen bilder, hvorav ett er manipulert.
Hvordan har De kommet til det?
A: Sam har aldri møtt Vlessing. Vlessing ble tilført etterpå.
B: Hun så et Shakespeare-stykke, ikke "Kirsebærhaven".
V-en på bildet er ikke v-en i Tsjekhov, det er v-en i "Henrik V".
Det ble spilt to uker etter Gorins avhopping. Bildet ble tatt da.
- Mener De at jeg er innblandet i dette? - Hvordan skulle det ellers ha skjedd?
Vlessing er implisert, han skal avhøres, men blir tipset. Av hvem da, mon tro?
- De ville unngå kontakt. Hvorfor det? - Det sa jeg.
Fordi han ville ha benektet enhver kjennskap til bildet og "Allianseringen".
- Hvorfor skape en falsk spionring? - Godt spørsmål! Fortell!
Jeg har ikke noe forklaringsproblem. Har De en teori, så kom med den.
Men jeg tror De bør dempe Dem litt.
- William Chambers? - Hva med ham?
De betviler integriteten hans?
- Jeg mener at han er upålitelig. - Dobbeltagent, mener De?
Så det er en felle?
Aleksej Gorin hoppet virkelig av med stjålne papirer.
Og De la til noen som pekte mot et nettverk kalt "Allianseringen".
Er Chambers dobbeltagent, skulle han jo visst om det.
Han begynner å tvile på seg selv, får panikk, begår feil. Hvis De har rett, da.
- Noe sånt? - Ja.
Han kunne ikke fatte at ringen fantes.
For å få klarlagt det måtte han ta direkte kontakt med russerne.
Selv om det var farlig. Han møtte en sovjetisk agent ved Hanover Gate.
Det var nettopp det jeg ventet på.
Greit. Bare kjør.
Så De styrte det hele, og han gjorde nøyaktig det De forutså?
Bortsett fra én ting. Jeg ville bruke Frasers sekretær-
- for å trekke inn Fraser, men visste ikke at hun hadde vært Deres sjåfør.
Sir William fant forbindelsen og insisterte på å engasjere Dem.
Hva skjer med ham nå?
- Han blir skiftet ut. - Og Vlessing?
- Hva med ham? - Han kunne plapret. Fikk De ham drept?
Selvsagt ikke!
Vlessing var nøyaktig det jeg sa. Spion. Han hadde mange fiender.
- Han døde for beleilig. - Iblant blir det bare sånn.
God dag, Mrs. Wainwright. Jeg har snakket med Deres mann.
- Vår kandidat i suppleringsvalget. - Hva? Adam, valgte de deg?!
- Så flott! Hvorfor det? - Han var den beste kandidaten.
I hvert fall den vi husket best. Det er lett å si det en valgkomité vil høre.
Men det er sjelden noen sier hva han virkelig tror på.
- Dere to blir et fantastisk tospann! - Det er ikke til å tro.
- Jeg vet ikke om jeg fatter det selv. - Gjør det! Jeg ønsker dere en fin dag!
- Du blir MP! - Jeg er ikke valgt inn ennå.
Det klarer du med min hjelp.
Der tror jeg jammen de konservative gikk fram, gitt!
Kom! Først skal jeg lage mat, så tar vi fatt på planene for helsetjenesten.
Gode gamle Attlee. Jeg er så stolt av deg.
Adam Wainwright, MP.
- Du vil vel vite hvorfor? - Nei, det interesserer meg ikke.
Vil du tilby meg en pistol og en flaske whisky, må jeg skuffe deg.
- Du forsvinner ut av landet for godt. - Landsforvisning? Så elisabethansk.
Og hvem skal overta her, mon tro?
- Jeg visste du var ærgjerrig. - Jeg ville anbefalt halshogging.
- Jeg ventet ikke å se Dem igjen. - Beklager at jeg førte Dem bak lyset.
- De skulle spionere på meg. - Nei.
Men De skal vite at De var utpekt som mål lenge før jeg ble trukket inn.
- Av hvem? - Etterretningen.
De ble brukt i en plan for å avsløre en informant.
Det ble antydet at De, en av landets mest innbitte Sovjet-kritikere, -
- faktisk var spion.
- Var det derfor De var her? - Jeg visste ikke om deres motiver.
Jeg prøvde å gjøre det motsatte av det de ville; bevise at De ikke var spion.
- Lyktes De? - Nei, dessverre.
For det viser seg at de, uten å vite det, hadde helt rett.
- I hva da? - At De er en forræder.
- Jeg er ingen forræder, Mr. Foyle. - Hva kaller De det da?
Hvordan har De kommet fram til denne konklusjonen?
Ved å se den faktiske forbindelsen mellom Dem og Marc Vlessing.
Da kan du gå, Phyllis. Ikke glem professorens te i morgen.
Han skal til Oxford. Da må han ha teen sin.
Den samme termosen sto hjemme hos Vlessing. Sikkert fin til te.
Men til tross for blyfôringen passet den ikke til å frakte radioaktiv uran i.
De stjal den fra Arnwell og ga den til Vlessing.
Fordi han åpnet den eller brøt en forsegling, -
- oppsto det en radioaktiv lekkasje.
Jeg er ingen forræder, jeg er forsker.
De må forstå at vi befinner oss i en ny verden. Hiroshima, Nagasaki...
Aner De hvilken kraft en atombombe har? Vi har sluppet fri et uhyre.
Glem krigen som nettopp er over. Den neste kan utslette menneskeheten.
Det er derfor Helen ble syk.
Helt sikker er jeg ikke, men hun var med meg i New Mexico.
Under Trinity-prøvesprengningen. Vi sto for nær.
Og nå kommer hun til å dø.
Jeg mener denne kunnskapen er for farlig til at vi bare kan sitte med den.
Vi må dele den med andre. Et fellesskap av forskere, Mr. Foyle.
Det er det jeg snakker om. Jeg avskyr Stalin og det han gjør.
Men russere er ikke dårlige mennesker for det.
Selv Churchill mente at vi burde dele denne kunnskapen med andre.
Jeg gjør det for å trygge menneskeheten.
Kall det hva De vil. De forstår nok hvorfor ikke alle vil være enig i det.
Har De varslet MI5?
- Nei. - Skal De det?
Siden De mener at kunnskapen bør spres, -
- vil det kanskje være befriende å fortelle det selv?
Ja.
Ja. Gå foran med et godt eksempel uansett hva utfallet blir.
- Det kan være veien å gå. - Det må nok bli slik.
Adjø, Mr. Foyle. Jeg er glad jeg møtte Dem.
Mr. Foyle, tør jeg spørre hvor De skal?
- Til hotellet, og så til Hastings. - Jeg kan kjøre Dem.
Jeg går rett på sak. Jeg vil at De skal bli i MI5.
- Hvorfor skulle jeg det? - De har alltid hatt lyst til det.
Jeg søkte én gang, og ble avvist. Toget har gått.
Glem såret stolthet nå. De er dyktig, og jeg vil ha Dem som medarbeider.
- Dobbeltspill er ikke min styrke. - Nemlig!
- Jeg trenger en jeg kan stole på. - Det samme gjør jeg.
Jeg tar poenget.
Gi Dem, da, Foyle. Hva skal De drive med resten av livet? Fiske?
De kan ta større fisker her.
Hva med USA?
Med Howard Paige-saken står De ikke på FBIs liste over de best likte, -
- men dem kan vi ta oss av.
En polsk flyger med 40 tokt for RAF-
- har havnet i en situasjon han ikke fortjener.
Jeg skal se på det. Noe mer?
Jeg trenger en sjåfør.
De skylder henne det.
Det samme gjør jeg.
Det vi gjør, er viktig. Jeg skjønner at De misliker metodene våre, -
- men det er ikke vår skyld. Det er bare sånn det er.